The Eastern Spirit Subbing Squad представя
Космическият Денди е денди от Космоса.
Той е галактически ловец на извънземни.
В търсене на плячка,
той пътешества из далечни и непознати планети.
Това са само част
от историите за него и неговите другари.
КОСМИЧЕСКИЯТ ДЕНДИ
Има дни, които не знам как съм ги започнал.
Не си спомням какви бяха ходовете на любовта,
защото отдавна не ги е имало.
За нас животът
е петминутна интроспекция.
Колкото и нахакан да си, отнемат ли съкровищата ти,
само тъгата докосва красотата ти.
Понякога изпращаме сълзите си в безкрайната пустота
и ни остава само да търсим с очи падащите звезди.
Ето това ни прави хора!
Да живеят сълзите, остави ги да текат и забрави!
Никога не би било напразно.
Не мога да спра да те обичам каквато си,
дори с тези сълзи, да, тези сълзи!
Още ли вярваш, че не можеш да ги споделиш с мен?
Когато паднеш, моля те - стани
и нека продължим заедно! Това би било страхотно!
О, сълзи, сълзи… сбогом!
Ужасно. Горките ловци…
На нищо са станали. - Толкова ли са лоши тези Гентуси?
Трудно е да се разбере само от антената.
Но пък за тях плащат цели 8 милиона улонга.
Денди чу само половината от историята.
Дано да се оправи.
А не смяташ ли, че корабът е под наклон?
Глупости! Само така ти изглежда.
Ясно, сторило ми се е…
Покажете се, Гентуси!
Хлапе…
Хей, какво има? Генту ли те нападна?
Нека да обясним.
Гентусите могат да взимат мислите на всяко същество,
или по-точно съзнанието му, и да го прехвърлят в своя кукла.
Не!
Нека пак да обясним. Всеки би се паникьосал,
но Денди не е като всички останали.
Големи цици, дайте ми насам, иха!
Май се върнах… - Отврат.
Понякога като пееш, нещата стават истина!
Глупак. Силата ми работи само за 666 секунди на ден.
Ясно, значи няма да правиш нищо друго, нали?
Аз съм ловец и смятам да те отведа до Центъра за регистрация.
Не се безпокой. Няма да бъда груб.
Епизод 05: "Много е важно да имаш весела компания в Космоса"
Няма я, няма я, няма я! Моята "Алоха"!
Хей, КюТи! Какво става?!
Мисля, че са го вдигнали, понеже е забранено да се паркира.
Върнете го обратно! - Не можем да платим таксата.
Идиоти! Аз тъкмо залових един Генту!
Добре, защо просто не го заведем в центъра
и с парите да се изпарим от тук?
Лудост! Знаеш ли колко е далеч центърът?!
Ще ми отнеме цяла вечност! - Нямаме други опции,
просто хвани влака или нещо подобно. Чао.
Не ми затваряй!
Искаш ли сделка?
Искам да отида на този адрес.
Ако спрем там по пътя си, ще те последвам до центъра.
А ако не спрем?
Перверзник!
Той иска да прави странни неща с мен!
Помощ! Полиция! - Хей, спри се!
Ти… - Имаме ли сделка?
Проклятие, добре! Но е доста далеч.
Един възрастен и едно извънземно дете.
Не съм дете!
Двама възрастни! - Не говори глупости!
Възрастните жени имат оформени гърди и дупета.
Двама възрастни!
Как ти е името? Имаш ли си семейство?
Много скучно хлапе си!
Да сме наясно. Аз не харесвам мъници.
Все говорят, без да мислят.
И вярват, че ще им се размине само защото са деца.
Кой може да понесе това!
Не се тревожи. Аз пък мразя големите.
Мислят се за големи, защото са по-стари.
Все лъжат и обвиняват света за грешките си.
Кой би понесъл това?
Ами хубаво. Чудесен улов си имам.
Благодаря ви за търпението!
Ще ти кажа нещо направо. - Няма нужда.
Омлет и табаско. Това е най-доброто!
Ей! Нали казах "табаско"?! - Омлетите се ядат със сол! И…
Аз се казвам Адели. - Ще ти го върна тъпкано!
Ето защо не понасям дребните.
Искам да знам повече неща,
да знам, че няма граници за новите открития,
за новите мечти, които ще имам.
Дали, когато затварям очите си срещу вятъра,
не ги затварям и за всички нови неща?
Наистина ли не мога да се променя?
Не мисля, че ме е страх. Разкажи ми!
Кои неща са тъжни?
Кои неща са весели?
Има чувства, които изпитвам за първи път.
Толкова са много, а аз съм толкова малка!
Толкова, толкова много…
Не се връща. - Не се връща.
Какво ли прави?
Ще отида, ще видя със собствените си очи
и ще покажа и на теб.
Искам да видя и да разбера, за да мога да го споделя.
Чакай ме!
Кои неща са тъжни?
Кои неща са весели?
Има чувства, които изпитвам за първи път.
Толкова са много, а аз съм толкова малка!
Толкова, толкова много…
Мамо…
Студено ми е.
Казах ти, че съм на Хъмболдт. - Още не си в центъра?
Какво се размотаваш? - Ами…
Дълга история. Много дълга.
Мамо!
Кажете "зеле"!
Още веднъж… Така, само секунда…
Здравей, момиченце.
Само 500 улонга за снимка с баща ти.
Аз…
Усмивка!
Но…
Ей, к'во правиш?! Целият съм в пясък!
Няма ли да кажеш поне едно "извинявай"?!
Това ли е? - Да. Стая 104.
Кой живее там? - Дядо ми… вероятно.
Вероятно ли?
Не си спомням много. Когато се видяхме, бях много малка.
Тук ли живее г-н Слетър?
Кой е този? За какво говориш? Да не би да просиш?
Твърде е рано за това…
Май имаше някакъв с такова име преди…
Дядо ти го нямаше, а?
Да не се е преместил?
Нямаш ли други роднини?
Мама…
Мама така и не се омъжи и ме отгледа сама.
Цял живот съм била с нея.
После тя се разболя и почина.
Генту никога не се забъркват с други видове.
Иначе хората се възползват от способностите ни.
Постоянно са ми го повтаряли.
Затова не мога да се обърна към никого другиго, освен към дядо.
Излизаш ли?
Къде? - Към "Буубис", скъпа.
Където и да съм, никога не забравям ресторанта.
Това е моят живот!
Чакай! Поне тази вечер…
Никой в цялата Вселена не може да застане между мен и "Буубис".
Какво има?
Не схвана ли вече? Никой не ми заповядва.
Правя каквото си искам.
Ако не искам да правя нещо, не го правя.
Така си живея живота!
До после.
Днес отиваме на гарата.
10 часа, 13-ти перон.
13-ти перон, 13-ти перон…
Искаш ли някое сувенирче?
Какво искаш?
Как така? Като последен подарък ли?
Не… Какво стана с Центъра за регистрация?
Промяна в плана.
Защо? Защото съм дете?
Не ти се занимава с мен? - Не…
Знаех си, Денди! И ти си като другите!
Правиш каквото си искаш и ме изоставяш, защото ти преча!
Глупак!
Помниш ли ни, госпожице Генту?
Ние сме ловците, които направи на глупаци по-рано.
Току-що използва силата си, нали?
Значи няма да я използваш пак.
Точно това чакахме!
Не! Пуснете ме! - Стига си циврила!
Млъкни, ако ти е мил животът!
Денди!
Ей, пингвините не летят, нали знаеш?
Що за идиот! - Денди!
Невъзможно! Пингвините не летят!
Ей, чакай!
Денди!
Проклетия!
Денди?
Проклятие!
Жалко, нали? Времето ти свърши.
Ти стой настрана, старче!
Генту? - Адели, нали?
Дядо!
Той се свърза с мен вчера.
След дълго търсене наоколо, намерил номера ми.
Денди…
Обожавам замръзналите мандарини.
Довиждане. И да се пазите. - Няма ли да ходим до центъра?
Забрави го това. - Но парите…
Ще намеря от някъде другаде.
Е, чао!
Денди!
Някой ден искам да дойда на борда на "Алоха".
Глупаче, нали знаеш, че не приемаме мъници?
А когато порасна?
Става, стига да станеш готина мацка.
Глупак.
Адели?
Аз… искам да порасна по-бързо.
Възможно най-бързо…
Следва продължение
Превод: GFotaku Редакция: mrnkaloto
Хей, Еверет, какво съм аз в твоя свят?
Позволи ми да погледна.
Хей, Еверет, според теб има хиляди различни светове.
Не съм сигурна, че те разбирам.
Хей, ПиЕйчДи!
Твоите алтернативни светове никога не се покриват.
Това кара главата ми да се върти.
"Нещата се втвърдяват, когато са на студено".
"Нещата се топят, когато се загреят".
Този свят е пълен с правила,
които истински ме подлудяват.
Едноизмерност, двуизмерност, триизмерност…
Свръхнови избухват на изток и на запад.
Изглежда като лесна, твърде лесна игра.
Ще можем ли обаче да се върнем след това?
Ах, как мечтая само за сънища безкрайни,
за мъничка и сладка млечна целувка.
Ще може ли наистина светът ни
да се разширява завинаги?
Когато останеш гол, какво трябва да покриеш първо?
Ето този епичен философски проблем
ще разискваме на фона на една вековна битка.
И само това ли ще бъде? - Очаквайте ни.